# Розд╕ли 1-6

Стурлусон (?) Снорр╕

Перш╕ ш╕сть розд╕л╕в. Чернетка. Головно тут ╕деться про пращур╕в Ег╕ля, а також про конунга Харальда Косматого.

1. Про Квельдульфа ╜азду


Ульфом звався син Бьяльф╕ й Халльбери, дочки Ульфа Лютого. Вона була сестрою Халльбьорна Нап╕втроля з Храфн╕сти, батька Кет╕ля Лосося. Ульф був чолов'яга кремезний ╕ дужий, аж н╕хто не м╕г ╕з ним зр╕внятися. Ще замолоду в╕н ходив у виправи з в╕к╕нгами. В╕н побратався з мужем, який звався Бердла-Кар╕[1], чолов╕ком г╕дним ╕ дуже звитяжним, сильним ╕ в╕дважним. То був берсерк. Вони з Ульфом мали сп╕льний гаманець ╕ були близькими друзями.

Коли вони полишили походи, рушив Кар╕ до себе додому до Бердли. В╕н був дуже заможним. Кар╕ мав трьох д╕тей. Його син звався Ейв╕нд Ягня, ╕нший - Ельв╕р Тихий[2], а його дочку звали Сальбьорг. Вона була ж╕нкою дуже красивою ╕ статною. На н╕й женився Ульф. Тод╕ в╕н також повернувся до свого об╕йстя. Ульф був р╕вно багатим на земл╕ й майно. В╕н пос╕в край, яким волод╕ли його пращури, ╕ зробився там господарем.

Тож як сказано, Ульф був сумл╕нним ╜аздою. В╕н мав звичку рано прокидатися, а тод╕ йшов до роб╕тник╕в чи рем╕сник╕в, наглядав за худобою й ланами, а ╕нод╕ говорив з людьми, що потребували його порад. В╕н м╕г дати раду в багатьох справах, бо був км╕тливим. Але надвеч╕р в╕н робився драт╕вливим, тож мало хто м╕г перемовитись ╕з ним, ╕ сонливим. П╕шов серед люду поголос, що в╕н - перевертень. Тому його нарекли Квельдульфом[3].

Квельдульф мав двох син╕в. Старшого звали Торольфом, а молодшого - Гр╕мом. Коли вони п╕дросли, то обидва стали такими ж кремезними й дужими, як ╕ ╖хн╕й батько. Торольф був гожий ╕ вельми вправний. В╕н удався у родич╕в сво╓╖ матер╕, дуже веселий ╕ проворний, ╕ з завзяттям брався за будь-яку справу. Йому щастило дружити з ус╕ма. Гр╕м був чорнявий ╕ негарний, схожий на батька за виглядом ╕ вдачею. В╕н став дуже працьовитим. В╕н добре знався на робот╕ по дереву й зал╕зу ╕ зробився великим майстром. Взимку в╕н часто вирушав на довгому човн╕ ловити оселедц╕, й мав при соб╕ чимало челяд╕[4].

Коли Торольф мав двадцять зим, надумав в╕н п╕ти у пох╕д. Квельдульф дав йому бойовий корабель. Тод╕ ж вирядилися у виправу й сини Бердла-Кар╕, Ейв╕нд ╕ Ельв╕р, - вони мали великий заг╕н ╕ ще один корабель, - ╕ вирушили вл╕тку у в╕к╕нг, узяли соб╕ здобич╕ й щедро д╕лилися [з╕ сво╖ми людьми - прим. пер.]. Тож вони к╕лька л╕т провели у в╕к╕нгах, а зими перебували вдома у сво╖х батьк╕в. Торольф привозив додому чимало добра й в╕ддавав батьков╕ й матер╕. Тод╕ було просто здобути статок й визнання. Квельдульф уже постар╕в, а його сини геть виросли.


2. Про Ельв╕ра й Сольвейг


Аудбьорном звався тод╕шн╕й конунг над фюльком[5] Ф╕орди. Хроальдом звався його ярл, а Тор╕ром - ярл╕в син.

Тод╕ ж жив ярл Атл╕ Кощавий. В╕н мешкав у Гаулар╕. Його д╕тьми були Халльстейн, Хольмстейн, Херстейн ╕ Сольвейг Прегарна.

Якось восени до Гаулару прибуло чимало люду на ос╕нню требу. Там побачив Ельв╕р Тихий Сольвейг ╕ одразу ж закохався. Пот╕м в╕н просив ╖╖ руки, але ярл не завважив його г╕дним ╕ в╕дмовив. Згодом Ельв╕р склав багато п╕сень на честь Сольвейг. В╕н так тужив за нею, що геть облишив походи, й в╕дтод╕ Торольф ╕ Ейв╕нд Ягня ходили у виправи без нього.


3. Харальд бере владу


Харальд, син Хальфдана Чорного, перебрав батьк╕в спадок у Сх╕дному В╕ку. В╕н отримав сво╓ пр╕звисько через те, що дав непорушну клятву не торкатися волосся греб╕нцем, доки не стане ╓диним повновладним конунгом в ус╕й Норвег╕╖. Його кликали тод╕ Харальдом Косматим. Пот╕м в╕н бився ╕з найближчими конунгами й перем╕г ╖х, ╕ про те ╓ стар╕ перекази. Пот╕м в╕н зайняв Упплонд. За тим рушив в╕н на п╕вн╕ч у Трандхейм ╕ мав там багато битв, доки не став ╓диним владикою над ус╕м Трендалагом.

Потому в╕н вирушив у Наумудаль проти двох брат╕в, Херлауга й Хроллауга, як╕ були тамтешн╕ми конунгами. Коли брати почули про наближення його в╕йська, Херлауг ╕з дванадцятьма чолов╕ками спустився у курган, який уже три роки як насипали для нього. Пот╕м курган завалили. А Хроллауг конунг облишив княжий престол, узяв звання ярла, п╕шов п╕д владу Харальда конунга ╕ в╕ддав йому свою державу. Так привернув Харальд конунг фюльки Наумудаль ╕ Халогаланд. В╕н поставив там правити сво╖х людей.

Пот╕м з╕брав Харальд конунг у Трандхейм╕ корабельне в╕йсько й рушив на п╕вдень у Мер╕, мав там битву з Хунтьофом конунгом ╕ перем╕г. Там загинув Хунтьоф. Так Харальд конунг заволод╕в П╕вн╕чним Мер╕ й Раумсдалем.

А Сельв╕ Розлам, син Хунтьофа, врятувався, прибув у П╕вденний Мер╕ до Арнв╕да конунга, просив його про допомогу й мовив так:

- Хоча нин╕ нещастя сп╕ткало нас, недовго мине, доки те саме нещастя не трапиться з вами, бо Харальд, я гадаю, прибувши сюди з в╕йськом, оберне весь люд на раб╕в ╕ запану╓ тут так само свав╕льно, як нин╕ у П╕вн╕чному Мер╕ й Раумсдал╕. На вас чека╓ те саме випробування, через яке пройшли ми, ╕ вам також доведеться захищати ваш╕ статки ╕ вольност╕, й випробувати справою ус╕х людей, як╕ стануть на ваш б╕к, ╕ я хочу при╓днатися до вас ╕з мо╖м в╕йськом в боротьб╕ проти ц╕╓╖ наруги й нер╕вност╕. Чи ваша воля вчинити, як у Наумудал╕, й зробитися рабами Харальда? Хоч м╕й батько ╕ загинув, в╕н залишився конунгом, зам╕сть того, аби стати п╕дданцем ╕ншого конунга п╕д к╕нець життя. Гадаю, так ма╓ вчинити кожен, хто хоче бути р╕шучим ╕ завзятим.

Т╕ слова переконали конунга з╕брати в╕йсько ╕ боронити св╕й край. Тод╕ в╕н уклав ╕з Сельв╕ союз ╕ направив послання до Аудбьорна конунга, що правив у фюльку Ф╕орди, щоб той прибув до них з╕ сво╖м в╕йськом. Посланц╕ прибули до Аудбьорна конунга, переказали, що мали, а той став радитися з друзями, ╕ вс╕ йому радили скликати рат╕ й вирушати на п╕дмогу до Мер╕, як його просили. Аудбьорн конунг вел╕в вир╕зати ратну стр╕лу[6] й пустити ╖╖ по вс╕й держав╕. В╕н послав г╕нц╕в до могутн╕х людей ╕з проханням при╓днатися до нього.

Коли г╕нц╕ прибули до Квельдульфа ╕ переказали, що конунг вол╕╓, аби Квельдульф вирушав до нього з ус╕ма сво╖ми людьми, той в╕дказав:

- Конунг може вважати, що я мушу йти до нього, щоб захищати свою землю, коли в╕йна буде у фюльку Ф╕орди. ╤ я не думаю, що маю вирушати на п╕вн╕ч у Мер╕, щоби битися задля захисту то╖ кра╖ни. Ви можете переказати нашому конунгов╕, коли його зустр╕нете, що Квельдульф залишиться вдома, не збиратиме в╕йсько ╕ не виступить збройно проти Харальда Косматого, бо я гадаю, що той ма╓ достатн╕й тягар талану, а наш конунг не ма╓ його й жменьки.

Тож посланц╕ повернулися до конунга й переказали йому, що Квельдульф сид╕тиме в себе в об╕йст╕.


4. Про походи Харальда


Аудбьорн конунг вирушив з╕ сво╓ю раттю й ополченням на п╕вн╕ч до Мер╕ й зустр╕вся з Арнв╕дом конунгом ╕ Сельви Розламом, ╕ разом у них вийшло чимале в╕йсько. Харальд конунг тод╕ прибув з п╕вноч╕ з╕ сво╖м в╕йськом ╕ з╕йшовся з ними п╕д островом Сольскель. Там в╕дбулася велика битва, з обох бок╕в загинуло багато люду. Пали дво╓ Харальдових ярл╕в, Асгаут ╕ Асбьорн, ╕ дво╓ син╕в Хакона Хладаярла[7], Грьотгард ╕ Херлауг, ╕ ще чимало ╕нших видатних муж╕в, а з в╕йська Мер╕ - Арнв╕д ╕ Аудбьорн конунги. А Сельв╕ Розлам ут╕к зв╕дти, подався у в╕к╕нги ╕ згодом чинив сильну шкоду держав╕ Харальда конунга, через що його ╕ нарекли Розламом. П╕сля того Харальд конунг п╕дкорив П╕вденний Мер╕.

Вемунд, брат Аудбьорна конунга, тримав Ф╕орди й зробився там конунгом. Настала ос╕нь, ╕ люди радили Харальдов╕ конунгу не вирушати на п╕вдень на [мис - прим. пер.] Стад о так╕й пор╕. Тод╕ Харальд конунг посадив Рагнвальда ярла керувати обома Мер╕ й Раумсдалем, а сам завернув на п╕вн╕ч до Трандхейму, ╕ мав при соб╕ силу-силенну люду.

То╖ ж осен╕ сини Атл╕ [Кощавого - прим. пер.] нав╕дали Ельв╕ра Тихого ╕ зажадали його вбити. Вони мали сильно багато в╕йська, тож Ельв╕р не м╕г встояти та вт╕к. В╕н подався на п╕вн╕ч у Мер╕ й зустр╕в Харальда конунга, п╕шов п╕д його руку ╕ восени вирушив ╕з ним на п╕вн╕ч до Трандхейму, зробився дуже наближеним до конунга ╕ ще довго пот╕м був його скальдом.

То╖ зими рушив Рагнвальд ярл суходолом на п╕вдень через [озеро?] Ейд у Ф╕орди, де його нишпорки шукали сл╕ди Вемунда конунга, й в╕дшукали його вноч╕, в м╕стечку Наустдаль, де Вемунд перебував на учт╕. Тод╕ Рагнвальд ярл оточив будинок ╕ спалив конунга живцем, а з ним - дев'ять десятк╕в людей. П╕сля того прибув Бердла-Кар╕ до Рагнвальда ярла на обладнаному бойовому корабл╕, ╕ вони обо╓ рушили на п╕вн╕ч до Мер╕. Рагнвальд узяв т╕ судна, що ран╕ше належали Вемундов╕ конунгу, ╕ все рухоме майно, яким той волод╕в. А Бердла-Кар╕ рушив дал╕ на п╕вн╕ч до Трандхейму, де зустр╕вся з Харальдом конунгом ╕ став його людиною.

Згодом Харальд конунг вирушив на п╕вдень ╕ привернув до себе Ф╕орди й Фьял╕р, де назначив правити сво╖х людей. В╕н поставив Хроальда ярла над фюльком Ф╕орди.

Харальд конунг був дуже п╕дозр╕лим щодо того, аби в тих краях, як╕ тепер опинилися п╕д його владою, н╕хто не повстав, ╕ пильнував за ландманами[8] й могутн╕ми бондами, ╕ за вс╕ма, хто на його думку м╕г п╕ти проти нього, ╕ кожному надав на виб╕р одне з двох: або стати його слугою, або ви╖хати з кра╖ни, а решту карали чи й убивали, а в декого були пошкоджен╕ руки ╕ ноги. Харальд конунг привласнив ус╕ д╕дизни[9] й ус╕ земл╕, обжит╕ й необжит╕, а р╕вно й море ╕ води, ╕ вс╕ поселяни мали тепер тримати землю в╕д його ╕мен╕, тож вс╕ вони, л╕соруби, солевари, мисливц╕ й рибалки, - весь той люд мав йому коритись.

Тож тод╕ багато хто полишив кра╖ну, було заселено широк╕ земл╕ як на сход╕ - у Ямталанд╕ й Хельс╕нгаланд╕, так ╕ на заход╕ - П╕вденн╕ острови[10], Дубл╕нський л╕с[11], ╤рланд╕я, Норманд╕я у Валланд╕[12], Катанес[13] у Шотланд╕╖, Хьяльтланд[14], Оркнейськ╕ й Фарерськ╕ острови. ╤ ще на той час в╕дкрили ╤сланд╕ю.


5. Конунг шле послання до Квельдульфа


Харальд конунг зупинився з╕ сво╖м в╕йськом у Ф╕ордах. В╕н роз╕слав г╕нц╕в по кра╖н╕ на пошуки тих людей, як╕ ще його не нав╕дали, та як╕, на його думку, могли прислужитися.

Конунгов╕ посланц╕ прибули до Квельдульфа й знайшли там гарний прийом. Вони не барилися з╕ сво╓ю справою, сказавши, що конунг вол╕╓, аби Квельдульф прибув до нього.

- Конунг чув, - сказали вони, - що ти муж видатний ╕ з могутнього роду. Ти м╕г би д╕стати в╕д нього велику пошану. Конунг сильно дба╓, щоби мати при соб╕ людей, про яких в╕домо, що вони знан╕ м╕ццю й звитягою.

Квельдульф в╕дпов╕в, кажучи, що в╕н уже застарий, аби вирушати кудись у мандри.

- Л╕пше я тепер сид╕тиму вдома, н╕ж служитиму конунгов╕.

Тод╕ мовив посланець:

- Хай тод╕ тв╕й син ╖де до конунга. В╕н ╓ муж великий ╕ войовничий. Конунг зробить тебе ландманом, якщо ти схочеш йому служити.

- Не хочу я, - в╕дказав Гр╕м, - бути ландманом за життя мого батька, бо в╕н ма╓ стояти над╕ мною, доки живий.

Посланц╕ ви╖хали зв╕дти, прибули до конунга ╕ переказали йому все те, що почули в╕д Квельдульфа. Конунг набурмосився й зауважив, кажучи, що ц╕ люди надто гордовит╕, або нав╕ть щось та замислили.

Ельв╕р Тихий був там неподал╕к ╕ попрохав конунга не гн╕ватися.

- Сам по╖ду до Квельдульфа й переконаю його прибути до вас, якщо для вас це так важливо.

Згодом прибув Ельв╕р до Квельдульфа й сказав, що конунг роз╕злився ╕ не буде пуття, якщо жоден з них не по╖де, ╕ ще сказав, що вони будуть у конунга у велик╕й пошан╕, якщо той завважить ╖х г╕дними, ╕ ще сказав, ╕ то таки була правда, що конунг щедрий з╕ сво╖ми людьми на добра й почест╕.

Квельдульф же в╕дказав, що ма╓ передчуття:

- Ми не д╕станемо добра в╕д цього конунга, ╕ я до нього не по╖ду. Але якщо Торольф повернеться вл╕тку додому, тод╕ його вмовимо по╖хати до конунга ╕ стати його людиною. Перекажи конунгов╕, що я ╕ вс╕, хто до мене дослуха╓ться, триматимемося дружньо до нього. Я ж ╕ надал╕ керуватиму тут ус╕м п╕д його рукою, як було за минулого конунга, якщо в╕н звол╕╓, щоб так було, а дал╕ подивимось, як нам поведеться ╕з цим конунгом.

За тим вирушив Ельв╕р до конунга й допов╕в, що Квельдульф пришле до нього свого сина, ╕ сказав, що той л╕пше п╕дходить на таке д╕ло, але його нема вдома. Конунг на те пристав. Ул╕тку в╕н вирушив до Согну, а восени повернувся на п╕вн╕ч до Трандхейму.


6. Як радилися Торольф ╕ Квельдульф


Торольф син Квельдульфа ╕ Ейв╕нд Ягня повернулися додому з в╕к╕нгу восени. Торольф по╖хав до свого батька.

В╕дбулася м╕ж ними розмова. Торольф спитав, у як╕й справ╕ при╖жджали посланц╕ Харальда. Квельдульф в╕дпов╕в, що конунг прислав наказ, аби в╕н, Квельдульф, або хтось ╕з його син╕в став його людиною.

- А ти що на те в╕дказав? - спитав Торольф.

- Я сказав те, що мав на думц╕ - що н╕коли не п╕ду п╕д руку Харальда конунга, ╕ ви обо╓ вчинили б так само, якби на те була моя воля. Зда╓ться мен╕, що ск╕нчиться тим, що ми вс╕ д╕станемо загибель через того конунга.

- Тод╕ все п╕де геть не тим робом, - в╕дказав Торольф, - як мен╕ зда╓ться, бо я соб╕ замислив д╕стати в╕д нього велик╕ почест╕, готовий по╖хати до конунга ╕ стати його людиною, адже чув, що в його х╕рд╕[15] - найвидатн╕ш╕ муж╕. Кортить мен╕ потрапити до ╖хнього кола, якщо вони схочуть прийняти мене. Цих людей шанують значно б╕льше, н╕ж будь-кого у ц╕й кра╖н╕. Про конунга мен╕ казали, що в╕н вельми щедрий на дарунки для сво╖х людей ╕ не звол╕ка╓ вшанувати ╖х ╕ над╕ляти ╖х владою, якщо вважа╓ г╕дними. ╤ довелося мен╕ чути, що вс╕, хто поверталися до нього спиною ╕ не оц╕нили його дружби, зрештою не д╕стали добра, дехто полишив кра╖ну, а дехто зробився безземельним. Зда╓ться мен╕ подиву г╕дним, батечку, що такий розумний ╕ ласий до шани чолов╕к, як ти, не бажа╓ш прийняти таку честь, яку конунг робить тоб╕. ╤ якщо ти гада╓ш, н╕би передбача╓ш, що в╕д цього конунга ми д╕станемо саме лихо, то чом ти не вирушив битися проти нього з тим конунгом, п╕д яким був ран╕ше? ╤ тепер мен╕ зда╓ться, що це вже геть негодяща справа не бути йому ан╕ другом, ан╕ недругом.

- Так ╕ сталося, - мовив Квельдульф, - як мен╕ гадалося, що не здобули перемоги т╕, хто рушив битися проти Харальда Косматого на п╕вн╕ч у Мер╕. Й так само справдиться, що Харальд нако╖ть багато шкоди мо╖м родичам. А ти, Торольфе, роби як сам зна╓ш. Я не чекаю, що, коли ти опинишся серед дружинник╕в Харальда, то вважатимешся незд╕бним чи не зр╕вня╓шся з ╕ншими звитяжцями у жодн╕й кривав╕й борн╕. Проте зважай, не переб╕льшуй власн╕ сили й не змагайся з могутн╕шими в╕д тебе. А вт╕м, ти все одно вчиниш на св╕й розсуд.

А коли Торольф з╕брався в дорогу, Квельдульф п╕шов з ним до корабля, об╕йняв ╕ побажав йому добро╖ пут╕ й щасливого вороття.


Прим╕тки


) Себто "Кар╕ з Бердли".


) Точний сенс пр╕звиська Ельв╕ра - питання дискус╕йне. ╤сландське hnúfa в основному значенн╕ - "в╕дс╕кання" (був нав╕ть такий юридичний терм╕н, покарання раба за крад╕жку, коли тому в╕др╕зали н╕с чи вуха). Але тут, зг╕дно словника В╕гфуссона-Кл╕сб╕, йдеться про спор╕днення з латинським naso, silus, silius ("спок╕й, тиша"). Це лише г╕потеза, проте з тексту саги виплива╓, що саме таке пр╕звисько краще характеризу╓ цього героя, як ми ще побачимо.


) Себто "Веч╕рн╕м Вовком" (╕сл. Kveld-Úlfr).


) В ориг╕нал╕ húskarlar, себто "хатн╕й люд", "хатн╕ роб╕тники" - переважно особисто в╕льн╕, хоч ╕ незаможн╕ поселяни, що мешкали в об╕йст╕ господаря хутора й працювали на нього; те саме, що húsmenn або heimamenn.


) Фюльк (fylki) - досл╕вно "народ", себто кра╖на, одна з ╕сторичних областей (тут - Норвег╕╖), але також вжива╓ться ╕ в значенн╕ "полк", великий бойовий заг╕н.


) Ратна стр╕ла (╕сл. herör) - особливий знак, яким збирали ополчення.


) Себто ярла Хлад╕ру (╕сторична область у Норвег╕╖).


) Ландман (лендрман, в╕д ╕сл. lenda menn) - у середньов╕чн╕й Норвег╕╖ спочатку посада (згодом титул) корол╕вського нам╕сника, в обов'язки якого входило збирати податки й п╕дтримувати належний р╕вень законност╕. Але конкретно тут, радше за все, йдеться про стару м╕сцеву аристократ╕ю.


) В ориг╕нал╕ óðal - нев╕д'╓мна родова земельна власн╕сть, що передавалася за спадком. Теза про те, що Харальд конунг в╕д╕брав одаль у поселян, не в╕дпов╕да╓ д╕йсност╕: протягом ус╕╓╖ ╕стор╕╖ Норвег╕╖ там серед селянства збер╕гався певний в╕дсоток тих, хто мав у власност╕ успадковану землю.


) Гебридськ╕ острови.


) В ориг╕нал╕ Dyflinnarskíði; ймов╕рно, ╕деться про дику м╕сцину, де згодом звели Дубл╕н.


) Валландом (кра╖ною вал╕в, себто кельт╕в) називали то Франц╕ю, то Уельс.


) ╤сторична область на п╕вн╕чному сход╕ Шотланд╕╖ м╕ж затокою Мор╕-Ферт ╕ П╕вн╕чним морем. Походження назви не зовс╕м прозоре: або мис Кет╕ля, або н╕с Кет╕ля. Так чи ╕накше, норвежц╕ активно колон╕зували цей край з давн╕х-давен.


) Шетландськ╕ острови.


) Х╕рд (╕сл. hirð) - придворне в╕йсько, особистий заг╕н володаря, у сх╕дних слов'ян - дружина.