# Информация о владельце раздела

Владимир Александрович Лимаренко

На Донеччинi бути нацiоналiстом - рiвнозначно смертi

Тамтешнiй поет знайшов прихисток у Тлумачi

Кiмната гуртожитку Тлумацького коледжу Львiвського НАУ вiднедавна стала другою домiвкою для 52-рiчного поета з мiста Амвросi╖вка Донецько╖ областi Володимира Лимаренка, члена органiзацi╖ ВО 'Свобода'. Якi ж обставини змусили пана Володимира залишити малу батькiвщину, 76-рiчну матiр i податися за тисячi кiлометрiв вiд отчого порога?..

'Слово - моя ти ╓диная збро╓...'

'Недавно я написав вiрша (поезiя В.Лимаренка росiйською мовою 'Ставили елку для народа' та iншi вiршi опублiкованi в Iнтернет-журналi 'Самиздат' пiд рубрикою 'В серцях у нас жива...'), котрий пiдкрiплений фотографi╓ю траурного вiнка, що пада╓ на В.Януковича. Вiдразу пiсля цього почали телефонувати друзi, мовляв, чи все гаразд у мене з головою. Чому я досi ще на Донеччинi?.. Усi ж, зокрема колишнi бiйцi беркуту, тiтушки нинi там, серед прибiчникiв сепаратизму, з бандою. Що ти робиш? ╥дь скорiше звiдси. Отож, 10 травня я ви╖хав з Донецька до Iвано-Франкiвська, а вже 12 був у Тлумачi. До вашого мiстечка мене скерували обласнi органи влади'.

Володимир Лимаренко народився i вирiс у мiстi Амвросi╖вка, що на кордонi з Ростовською областю Росiйсько╖ федерацi╖. Вчився на психолога, але навчання залишив. Працював рiзноробочим, зокрема на будiвництвi. Мiстечко, в якому вiн мешка╓, близько 15 тисяч людей, вiдоме насамперед сво╖м цементним заводом. Нинi мiсто пережива╓ не найкращi часи, особливо дошкуля╓ мiстянам, за словами Володимира Олександровича, безробiття. Люди не живуть, а виживають. Вiн ╓диний у мiстi член ВО 'Свобода', а тому входить до складу Донецько╖ обласно╖ органiзацi╖.

'Усвiдомлюю увесь трагiзм ситуацi╖, - з сумом оповiдав спiврозмовник. - Я змушений покинути рiдну для мене землю. Але iншого виходу - не бачу. За те, що люди вигукнули 'Слава Укра╖нi', вiтаючись, ╖х розстрiляли. Не знаю, яким треба бути, щоб таке вчиняти...'.

Про мову, мiлiцiю i сепаратистiв на Донбасi

Свободiвець В.Лимаренко мовну проблему на Донеччинi вважа╓ надуманою, котра не варта, як мовиться, ви╖деного яйця.' Як на мене, це чиста провокацiя, - каже вiн, - що хтось комусь заважа╓ розмовляти в Донецьку росiйською мовою. Я усе життя розмовляв нею, нiхто й слова докору менi не промовив. Штучнiсть цi╓╖ проблеми - очевидна i вигiдна окремим особам'.

'Хочу, щоб зрозумiли, - сказав з болем у голосi пан Володимир,- тi, люди, котрi нинi вчиняють на Сходi безлад, насильство - це бандити, а ╖хнi дi╖ - бандитизм, i нiяко╖ полiтики у тому нема. З Росi╖, i про це вiдомо, при╖хали диверсанти, особи, котрi мають певний вплив на людей. Набрали наркоманiв, а простим людям цього не треба. Он шахтарiв побили! Я переконаний, що так званий референдум нiхто й не проводив - це чисто╖ води профанацiя'.

Нинi на Донеччинi бути укра╖нцем, тим паче входити до нацiоналiстичних органiзацiй, рiвнозначно смертi. Бойовики викрадають активiстiв ВО 'Свобода' або членiв ╖хнiх родин, погрожуючи вбивством. В.Лимаренко брав участь у мiтингу 13 березня, коли на них напали озбро╓нi прибiчники Росi╖ i вбили побратима-свободiвця Д.Чернявського.

'Ситуацiя дiйсно страшна, - не прихову╓ В.Лимаренко,- народу важко, гинуть люди. Тi, хто це все органiзував - не загинуть, в останнiй момент вони по╖дуть, пропадуть. А простi люди, втягнутi в коловорот цих подiй, зостануться. Нинi що вони зробили - окропили людей кров'ю. На початках було цiкаво - кримiнальнi елементи, наркомани взяли у руки автомат, хтось прийшов заради грошей, але далi вони почали стрiляти. Тепер вони у кровi - i це зроблено зумисне. Виходу ╖м нема - вони iтимуть до кiнця. Хоча пiзнiше ╖х кинуть напризволяще. Зрозумiло, що Донецьк завше був i буде укра╖нським мiстом. У цьому я впевнений'.

Розповiдаючи про нинiшню ситуацiю на Донбасi, Володимир Олександрович наголосив на тiй ролi, яку б мали вiдiгравати правоохоронцi у забезпеченнi правопорядку, але вони цього не роблять.'Мiлiцiя, - уточнив вiн, - продалася. Вiдразу пiсля Майдану треба було мiняти склад мiлiцi╖ на нових людей, бажано з iнших регiонiв Укра╖ни, i направляти до Донецька. Вони не те, що свободiвцiв, звичайних людей не в змозi захистити. У мiстi процвiтають грабунки, вбивства. Словом, усюди розгул злочинностi...'.

Вiд Амвросi╖вки - до Тлумача

Про те, якi обставини змусили покинути рiдну Амвросi╖вку Володимира Олександровича, не вiда╓ навiть рiдна мати. Вiн не каже ╖й, бо не хоче хвилювати серце рiдно╖ неньки. Натомiсть розумi╓, що бути нацiоналiстом на заходi i на сходi - двi сутт╓вi рiзницi.'У вас - це як орден носити на пiджаку, а для нас - осмислений вибiр, коли ти розумi╓ш, що можеш заплатити за це власним життям', - щиро мовить. На лацканi його пiджака - значок iз зображенням С.Бандери. Щоб носити такий символ в Донецьку, люди вiддають найдорожче - життя.

Поетовi i громадському активiсту з Амвросi╖вки В.Лимаренку дуже сподобалася наша природа, а вiд чистого повiтря, каже, аж дух перейма╓. За його словами, зустрiли його гарно, проблем у нього наразi нема нi фiнансового, нi матерiального плану. Якщо будуть, сказав вiн, звернуся до органiв влади. Як митець, хоче поспiлкуватися з мiсцевими композиторами i запропонувати покласти окремi сво╖ вiршi на музику. До речi, вiршувати почав пiсля 20-и рокiв. Писав для себе й вряди-годи. Тiльки нещодавно винiс свою поезiю на суд читачiв, через одну з яких змушений зоставити вiтцiвщину i при╖хати до нас, на Покуття. Вiн зазначив, що коли б йому навiть заздалегiдь сказали, що його очiку╓ пiсля появи вiрша в Iнтернетi, однаково надрукував би його. До слова, пан Лимаренко читав сво╖ вiршi й зi сцени ╢вромайдану у Ки╓вi, де вiн був активним учасником протестiв разом з друзями-однодумцями.

До якого часу прихистила тлумацька земля патрiота з Донеччини Володимира Лимаренка, зна╓ один Бог.'Здоровий глузд менi пiдказу╓, - зауважив пан Володимир, - що мо╓ 'вiдрядження' до вашого краю затягнеться. Думаю, не скоро там, у мо╓му краю, усе налагодиться - надто багато проблем накопичилося. Друзi телефонують i кажуть, що добра нема: п'янi озбро╓нi молодики тероризують мирне населення. Звичайнi люди бояться виходити з дому. Принциповiсть i рiшучiсть, як на мене, ма╓ виявити в цiй ситуацi╖ нинiшня ки╖вська влада. Щодо Тлумача, то я почуваю себе, як серед братiв по духу, менi спокiйно i затишно, люди у вас щирi, я всiм вдячний за допомогу'.

Нинi Володимиру Лимаренку важко - без рiдних i близьких, друзiв, з якими наразi втратив зв'язок. Але вiра в ╓дину i сильну укра╖нську державу, помножена на справжнiй патрiотизм, допомага╓ морально i укрiплю╓ його дух. Цiкаво, що з традицiями, менталiтетом мешканцiв Галичини пан Володимир знайомий - пiд час парламентських виборiв 2012 року був в А.Тягнибока на Самбiрщинi.

Михайло Батiг.