# Укра╖на кр╕зь роки...

Ольга Геннадиевна Пузырь

Залила сюда просто чтоб не потерять в дебрях своего ноутбука)) Исключительно для тех, кто владеет украинским :) Потому что писалось мной на заказ учительнице литературы...)

Укра╖на кр╕зь роки...


1. "Було колись - в Укра╖н╕ рев╕ли гармати..."


Укра╖на - р╕дна мати,

Темноока ти д╕вчино,

Розкажи як прихилилась

Калиною б╕ля тину.


Тебе тяжка путь сп╕ткала,

Вороги на все життя.

Ти в╕д дол╕ не вт╕кала,

Йшла см╕ливо в майбуття.


Все, що було, вмито кров'ю,

Син╕в смертю заплатила.

Все прощала ╕ любов'ю

Вс╕х нащадк╕в прихистила.


Кожна втрата - т╕ла рана,

Невимовний сильний б╕ль.

В╕н н╕коли не розтане,

Згадки сиплють в рани с╕ль.


Пам'ята╓ш, молодою

Ти ╓диною була.

Звалась Ки╖вською Руссю,

Першу горд╕сть принесла.


Чвари, сварки - все це щезло,

Почалась нова доба.

Сил з╕брала, знов постала

На ру╖н╕ як нова.


Запорозькой С╕ччю стала,

Досв╕д рок╕в прийняла.

Знов кра╖ни здивувала

Сво╖м духом та знанням.


Та сп╕ткала тебе зрада -

Знов неволя, знову гн╕т.

Укра╖но, р╕дна мати,

Хрест кр╕пацтва тв╕й пов╕к.


Хай минуть десятил╕ття,

Хай в╕ки теж проминуть.

Ти не станеш на кол╕на,

Ти не зможеш присягнуть.


Зм╕нить стару нова влада

В прапор╕ добра червон╕м.

Малорос╕ю - Вкра╖ну

Будуть нищить у невол╕.


Ти не забудеш болю, Укра╖но.

Кривава рана на душ╕

Заго╖ться не зможе в╕льно,

Застигне пилом на меж╕.


╤ страх, ╕ жах в очах людей, -

То жертви страшного убивства.

А гр╕х на душу за вожд╕в

Взяло нещасне укра╖нство.


Ми пам'ята╓м, що було,

Не ма╓м права це забути,

Той геноцид-голодомор.

Вогонь страждання не задути.


А св╕чка - то тв╕й поводир

В ╕стор╕╖ плачу народу.

Н╕, не простити нам його,

Вождя того голодомору...


2. "Роде наш прадавн╕й, наш великий роде!"


Все минуле Укра╖ни -

То за волю боротьба.

Не здалася, не в╕дкрилась -

Проминула забуття.


В╕льною прийшла кр╕зь роки,

Показала св╕й талан.

Захищала волю, доки

Не в╕дкрилася вона.


╤ тепер в кра╖н╕ мил╕й

Я живу ╕ буду жить.

Укра╖на не змирилась,

П╕днеслась в ясну блакить.


Наймолодша в кра╖н кол╕

Гордо вийшла ╕з п╕тьми.

Не пов╕рила зл╕й дол╕,

Йшла вперед разом з д╕тьми.


Ми вс╕ - д╕ти Укра╖ни,

Сьогодення - це наш час.

Хай вс╕ кажуть, що ми юн╕, -

Через край б'ють сили в нас.


Хай ╓ зрадник╕в довол╕,

Що лишили р╕дний д╕м.

Хай не в╕рим в добру долю,

Що сп╕тка╓ нас ус╕х.


3. "...╤ нова над╕я ся╓ в далин╕"


Нас над╕я не полишить,

Нам прикласти треба сил,

Щоб "сьогодн╕" залишити

╤ п╕ти в "майбутн╕й вир".


Бачиш, це все нас чека╓:

Небо св╕тле та ясне,

Сонця крок по небокраю,

В н╕м пром╕ння золоте.


Чу╓ш, пташка засп╕вала, -

Голос дзв╕нкий ╓ ╕ в нас.

Л╕с шепоче, р╕чка гра╓,

Земля родить раз у раз.


То - майбутн╓, що я бачу,

Що бажаю, що створю.

Не зупинять перешкоди.

"Ти все зможеш!" - говорю...


Ми прийдемо разом в новий

Св╕т добра ╕ св╕т над╕й.

Там, де буде, Укра╖но,

Щастя, мир ╕ супок╕й.